ХАЙД, ДЖЕКИЛ И АЗ = Епизод 10 =
Да се срещнем.
Дори не си помисляй да бягаш, прави каквото ти кажа,
или край с д-р Канг.
Не се обръщай.
Сложи си дясната ръка в джоба и просто върви.
Върви.
Влез в къщата на призраците.
Влез.
Аз съм, И Сухьон. Нека се срещнем.
Продължавай да вървиш.
Знаеш къде да отидеш, нали?
Соджин, или…
Робин.
Не можем да го оставим този мошеник така.
Днес ни се размина, но какво ще правим в бъдеще?
Има няколко събития, където присъствието му ще е нужно.
Какво ще правим с договорите и всекидневните операции?
Ако не се върне веднага, това ще доведе до големи проблеми.
Всичко може да се разпадне.
Нямаме друг избор.
Трябва да го отпратим… - Директорът…
Директор Гу ще се върне. Сигурен съм.
А ако не го направи?
Не ми е останал друг избор.
Председателю Гу.
Кажи на главния пиар и на директор Че да дойдат в офиса ми.
Соджин ще се оттегли от позицията си.
Смятам, че това е прекалено.
Спри да мрънкаш и разгледай разписанията на полетите.
Секретар Куон, ти ще отидеш с него. - Пак ли го изоставяте?!
Какво…
Какво каза току-що?
Съжалявам.
Не, попитах те какво каза.
Съвсем нищо!
На себе си говорех. Ще разгледам разписанията.
Кажи го. Повтори ми думите си.
Попитах…
Попитах дали пак ще го изоставите.
Вярвам, че директор Гу ще се върне.
Наистина го вярвам.
Но ако се върне и разбере, че бива отпращан надалеч?
Ако разбере, че отново остава сам?
Тогава ще си помисли, че отново го изоставяте.
Той е единственият ви син!
Не, продължавай. Кажи всичко, което си мислиш.
Наистина ли?
Аз също имам дете.
Когато то е болно, предпочитам аз да бъда на неговото място.
Директорът е наранен душевно и емоционално.
Не го изпращайте надалеч да страда сам.
Дори и да е трудно, ако останете до него…
Мисля, че би се получило.
Спри.
Знаеш къде се намираш, нали?
Това ли е мястото, от което са отвлекли Соджин?
Добре дошъл.
Да, какво има?
Ало?
Какво има, Робин? Защо ме разиграваш?
И Сухьон?
И Сухьон, това ти ли си?
Да, аз съм. Помниш ли това място?
Едва ли си стъпвал тук след инцидента.
Това е точното място.
Точно от тук ни отвлякоха.
Соджин е бил отвлечен от тук?
Секретарю Куон. - Виждали ли сте директор Гу?
Разминах се с него.
Вярно ли е това, че директорът
е бил отвлечен от собствения си парк?
Да.
Изчезна в Призрачната къща.
Оттогава не е стъпвал на онова място.
Тогава… какво прави там сега?
Номерът, който търсите, в момента е зает…
Робин, чуваш ли ме?
Робин… Робин!
Връзката се разпадна! - Какво става?
И Сухьон се е появил и сега е с Робин.
Какво? - Къде е?
Не знам. Какво ще правим?
Може би трябва да извикаме полиция.
Ало? Хана?
Секретарю, в момента не сте с директора, нали?
Не, защо?
Преди малко го видях да тръгва към Призрачната къща.
Нали казахте, че никога не стъпвал там?
Тогава защо…
Нека охраната да тръгне към Призрачната къща.
Веднага.
Хана, чуйте ме. И Сухьон е подмамил директора вътре.
И Сухьон? - Къде сте сега?
Точно пред Призрачната къща.
Той е в опасност, стойте там. Охраната вече идва към вас.
Директор Гу?
Какво беше това? Вътре ли сте?
Да, но нищо не виждам.
Какво? Казах ви, че е опасно!
Директор Гу?
Намерихте ли го?
Не, по-скоро се загубих…
Май го виждам! - Можете ли да го последвате?
Разбира се.
Директор Гу!
Вече съм навън. Ти къде си?
Пред теб трябва да има кола с аварийни светлини.
Качи се в нея.
Директор Гу!
Насочва се към парадния вход. Току-що се качи в кола.
Какво?! Качил се е в някаква кола.
Да побързаме.
Ще се опитам да го последвам.
Добре.
Да, детектив Нам.
Какво? И Сухьон се е появил?
Да, става нещо опасно. Чанг Хана следва Гу с такси.
Разбирам. Дръжте ме в течение.
И Сухьон се е появил. Да побързаме.
И Сухьон ли? - Да.
Секретарят и Сонг вече са се заели. Докладваха на полицията.
Пак ли ще го отвлекат?
Защо? - Моля?
За какво изобщо му е Соджин?
Защо постоянно му се случват такива неща?
По пътя ли си?
Къде отивам?
Просто следвай курса.
Ще ти кажа къде си нужен.
Защо правиш това?
Каква е причината?
Причина?
Ядосан съм.
Защото не помниш
и защото продължаваш да лъжеш.
Трябва да излезе истината за онзи ден зад лъжите, които ръсиш.
Всичко за нещата, през които си минал…
и през които минах аз.
Независимо дали наистина не помниш,
или просто лъжеш…
Ще видим дали моите спомени са объркани,
или пък са твоите.
Господин Куон, тръгваме на юг към Кангсун.
Той пътува на юг.
Полицията вече знае. Продължавайте да се обаждате.
Сега завива надясно. Моля ви, последвайте го.
Продължавай направо.
В ляво ще видиш малко сечище.
Паркирай там и излез.
Току-що видях сечището.
Ще паркирам.
В твое ляво трябва да виждаш пътека.
Тръгни по нея.
Дръж телефона до ухото си. Ако затвориш или направиш нещо друго…
това ще е краят за д-р Канг.
Чанг… Хана?
Последвала го е чак дотук?
Спри.
Това познато ли ти е?
Знаеш къде си, нали?
Тук похитителите са държали Соджин.
Бил е тук с приятеля си И Сухьон.
Тук е оставил И Сухьон и е избягал.
Соджин не е чувствал вина, че е изоставил другия.
Затова е създал теб, същността, която спасява и помага.
Тук започва всичко.
Влез.
Секретарю, последвах директора и вече оставихме колите.
Сега обаче директорът изчезна.
Какво? Какво стана? - Не знам! Но още вървя по пътеката.
Къде сте сега?
В Паджу, но не съм сигурна за точния адрес.
Чакайте, виждам сгради. - Сгради?
Какви сгради?
Приличат на складове. - Складове?
Складове в Паджу…
Не е възможно… - Това е мястото.
Знаем къде сте. Там са го държали похитителите му.
Какво?
Веднага идваме, само почакайте.
Много е опасно, не влизайте вътре.
Онзи забравен склад…
Още съществува? - Така изглежда.
Детективе, вече знаем кое е мястото.
Къде? Добре, разбирам. Вече повикахме подкрепления.
Следвайте ни плътно.
Какво беше това?
Соджин.
Време е да се събудиш.
Досети ли се вече?
Какво става тук, Робин?
Защо ме доведе тук?
Знаеш ли къде си?
Защо изглеждаш толкова шокиран?
Толкова лесно намери мястото. Честно казано съм изненадан.
Не мислех, че един страхливец би се справил толкова добре.
Не вярвах, че ще дойдеш, затова се подготвих предварително.
Но явно не е било нужно.
И Сухьон?
Добре, да започваме. Всичко дойде на мястото си.
Но преди това…
Защо не си побъбрим малко?
Аз… не искам веднага да пресъздаваме ситуацията от онова време.
А ти вярваше ли, че наистина исках да се връщам насам?
Но трябваше да го понеса заради теб.
Та…
ти също ще търпиш.
Истината е,
че се опитах да забравя и да продължа по пътя си.
Наистина се опитах.
Да… Както и ти се опитваш сега.
Но…
Случайно разбрах, че имаш някакви психически проблеми.
Не, не беше случайно. Беше ми любопитно, затова проучих.
И странно защо
но тази информация ме зарадва.
Да знам, че страдаш като мен…
че си се мъчил като мен.
Глупаво е, нали?
Това не може да промени кой знае какво.
Мисля, че чувството е като да те компенсират за нещо.
Хората са слаби същества.
Дори една малка компенсация
може да ни накара да продължим.
Но…
Ти отново доказа, че греша.
Какво имаш предвид? Чуй ме!
Наистина страдах. Животът ми беше низ от страдания.
Не е нужно да стигаме толкова далеч.
И на мен ми е трудно. Затова…
Моля те само да си спомниш.
Да си спомня какво? Какво трябва да си спомня?
Нима си забравил?
Или още държиш на лъжите си?
Да мамиш целия свят не е лесна задача.
Но…
По-трудно от това е да мамиш самия себе си.
Може да е трудно, но не и невъзможно.
Понякога се налага да мамим себе си.
Ако мислиш, че си се самозалъгал успешно,
аз ще издърпам истините, останали дълбоко в теб.
Сухьон…
Моля те, И Сухьон! - Давай, Соджин. Какво има?
Изобщо не разбирам за какво говориш.
Не знам защо правиш всичко това. Защо ми го причиняваш?!
Наистина ли
не знаеш?
Соджин, чуй ме много внимателно.
Отвори очи.
Отвори ги.
Отвори ги, казах!
Огледай се внимателно.
Всичко е същото като в онзи ден.
Затворен си точно както беше и тогава.
И отново си изоставен, никой няма да дойде за теб.
Единствената разлика е фактът…
че аз не съм там, че си сам.
Това малко ме разочарова, но виждам някой,
който би могъл да ме замести.
Достатъчно луд.
Точно когато
трябва да опиташ от лекарството си.
Директор Гу?
Директоре!
Директор Гу!
Всичко е наред. Полицията вече е на път.
Секретарят Куон също. Всички идват насам.
Дръжте се.
Само се дръжте.
Соджин.
Отново няма да можеш да защитиш никого.
Но със сигурност ще оцелееш.
Точно като преди.
Ще я изоставиш и ще избягаш сам.
И ще осъзнаеш какво си направил.
Както когато изостави мен.
Спрете на място!
Хайде, Сухьон!
Не ме пускай. Помогни ми!
Помогни ми!
Директор Гу.
Директоре, насам.
Директор Гу.
Хайде, Сухьон! - Не ме пускай. Помогни ми!
Пусни ме! Пусни ме! - Моля те, помогни ми!
Моля те!
Коя си ти?! Откакто се появи…
Няма нищо, затворете очи.
Ако нямате доверие на никого,
имайте го поне към себе си.
Вече не ми трябваш.
Пет години всичко беше наред.
Защо… Защо сега!
Е, Гу Соджин…
Да се опитаме да живеем.
Мога да ти помогна.
"Помогни ми", само това трябва да кажеш.
Ще чакам.
Помогни ми…
Помогни ми.
Помогни ми, Робин.
Робин?
Директор Гу.
Хана…
Добре ли си? Сега ще се махнем от тук.
Робин?
Внимавайте някой да не пострада!
Насам!
И… Сухьон.
Това си ти, нали? Това е истинското ти име.
Доктор Канг, не знам… - Соджин…
В момента идва насам.
Трябва ти лечение. И на двама ви е нужно.
Не можеш да го избегнеш. Знаеш как става.
Ако продължите така, и двамата няма да се отървете от миналото.
Знам и разбирам как се чувстваш сега.
Но… - Какво разбираш?
Какво знаеш и какво разбираш?
Миналото, което споделям със Соджин?
За отвличането ли говориш? - Да.
Не съм готов да говоря за това.
Не бягай от него!
Знам, че ти е трудно.
Но не можеш да бягаш вечно.
Така ли ти каза Соджин? Че съм избягал?
Твърдиш, че знаеш?
Мислиш, че знаеш?
Не.
Има нещо, което не знаеш.
Каквото и да ти е казал той, това не е цялата история!
Истината…
Това, което се случи в онзи ден…
Не е каквото ти е казал той.
Не можеш!
Трябва да ме чуеш!
Д-р Канг.
Д-р Канг?
Д-р Юн. - Всичко е наред.
Казах ти, че не бих го убил.
Днес постигнах малък успех.
Но се провалих в друго.
Поне вече съм сигурен.
Робин… нали?
Соджин е нямал къде другаде да се скрие,
затова е създал друго свое аз?
А какъв е провалът?
Случи се нещо неочаквано.
Първо…
Реших, че ще имам ужасен късмет.
Мислех си, че ще стане точно както си го представях.
Имаше само една маска
и очаквах Соджин да си я сложи и да изостави момичето.
Така стана с мен. Защото той е такъв тип човек.
Но…
той не направи това.
Защо?
Може би
е искал да я защити?
Това може да е друг шанс, докторе!
Соджин не я заслужава, не мислиш ли?
Разказах ти за Хана, нали? Добро момиче.
Прекалено е добра за него.
Идваше за сеанси по хипноза, за да разобличат похитителя ти.
Знаеш какъв е процесът. Главни и второстепенни лица…
Но тя продължаваше да се връща.
Мислех, че ще дойде само веднъж, но тя не се отказа.
Изглеждаше толкова загрижена и невинна.
Сигурно й е било достатъчно трудно дори да мисли за онова на покрива…
После един ден
осъзнах, че просто я чакам да дойде.
Д-р Юн. - Знам.
Абсурдно, нали? Разбирам го.
Защо се чувствам така, д-р Канг?
Сякаш досега живеех за този ден,
но сега… - Се чувстваш празен и победен?
Но си знаел, че ще се почувстваш така.
Не е важно това, дали Соджин ще си спомни, или не.
Миналото си е минало.
Нищо не може да го промени.
Случилото се
вече не е твое, за да го изменяш.
В живота на всеки има момент, който не може да бъде изменен.
Тоест? - Остави спомена да си отиде.
Спри да се обвиняваш.
Само така ще продължиш да живееш.
Страдате, понеже нито ти, нито Соджин сте успели да го постигнете.
Трябва да приемеш факта, че не е имало какво да се направи.
И двамата сте били твърде млади и слаби.
Срещни се със Соджин и поговорете.
Още не е късно.
Така е.
Още не е късно.
Случилото се днес…
Вече казах, че може да е още един шанс, нали?
Както и ти спомена,
Соджин не изглеждаше особено доволен от живота и това беше разочароващо.
Но сега ще стане малко по-щастлив.
Намерил е нещо, което иска да задържи.
Без обвинения или…
Без каквото и да е чувство.
Здрав и стабилен човек.
Хана.
Събуди се.
Добре ли си?
Казаха, че тук е по-безопасно от болницата.
Докторът също е тук. - Спомни ли си какво стана?
Беше в безсъзнание заради вдишване на газ.
Вдишване на газ ли?
Директор Гу…
Д-р Юн.
За случая с отвличането на Гу Соджин. Внимание!
Преди 22 години той е бил задържан на същото място.
Намерихме го, след като ни казаха, че И Сухьон го е подмамил там.
Как го е подмамил? - Телефонно обаждане и съобщения.
Заплашил е, че ще убие д-р Канг.
Проследихте ли номера? - Не беше проследим.
Какво стана там? - Когато стигнахме…
Гу Соджин и Чанг Хана биваха задушавани от газ.
Газ? - Да, газ.
Вероятно тестовете ще потвърдят,
че газта е смес от въглероден оксид и CS2.
Не заем какви са били намеренията на нападателя.
Изглежда той сам е спрял газа.
Какъв е бил мотивът? - Мотивът…
Още не знаем, защото и двете жертви спят.
Чух, че вече са се събудили.
По-правилно е да се каже, че и двамата вече са в съзнание.
Татко. - Какво?
Отново не успях да намеря Робин. - Какво?
От вчера не мога да се свържа.
Ти да си чул нещо?
Не, не съм.
Нали не мислиш, че пак се е запилял нанякъде, а?
Защо се разплака? - Тате…
Ако Робин наистина си е тръгнал, трябва да ми кажеш.
Преди 5 години…
Само ако бях успяла да се сбогувам с него,
нямаше да страдам толкова.
Дори да трябва да се разделим,
искам този път да е по правилния начин.
Не съм много сигурен какво става,
но разбирам какво искаш.
Обещавам.
Детектив Нам, как върви?
Този път наистина е бил И Сухьон, нали? Той е бил, нали?
Беше ли там?
Можете ли да ми кажете нещо? - Слушайте!
Нали сте по-възрастния братовчед?
Не се ли тревожите за младока? Той беше жертва на отвличане!
Детективе, питам, защото се тревожа. Детективе!
Не е нужно да се тревожите толкова.
Всичките му показатели са нормални.
В безсъзнание е само заради дехидратацията.
За кратко сутринта беше буден.
Добре ли сте?
Когато се събуди сутринта…
Да? - Кой беше?
Кой беше той на сутринта?
Детективът беше тук по-рано, но ви измолих почивка.
Добре съм, мога да дам показания.
Тогава отговорете и на моя въпрос.
Защо решихте да отидете там?
Защо се върна на това ужасно място?
Защо беше нужно това?
Не, не си бил ти. Бил е Робин.
Защо му е трябвало да ходи? Той никога не мисли.
Но сега всичко свърши.
Само трябва да се върнете, директоре. Нали ме чувате?
Трябва да се върнете.
Можеше да умрете. Защо го направихте?
В началото всичко изглеждаше странно. - Директор Гу!
Директоре! - Но после…
Започнах да се тревожа.
После…
Директор Гу.
После…
Започнах да мисля, че трябва да го защитя.
Но…
Исках да му помогна,
а вместо това той помогна на мен.
Какво има?
Какво беше това?
Робин… не беше ли там?
Не. Директорът те е изнесъл от сградата.
Вътре нямаше никой друг.
Мислиш, че брат му е дошъл да го спаси?
Да…
Счупи прозореца, за да ни спаси.
Но не е бил там, така ли?
Да. Детективът ми разказа всичко.
Не спомена да е имало друг, освен вас двамата.
Не е вярно… Робин беше там.
Робин със сигурност беше там.
Хана.
Добре ли си?
Или е било илюзия?
Няма да дойдат. Никой няма да дойде.
Отново те изоставиха.
Директор Гу.
Директор Гу… Директор Гу!
Добре ли сте?
Съвзехте ли се?
Директор Гу.
Това сте вие, нали?
Виждате ли ме? Чувате ли ме добре?
Директор Гу.
Ще ми кажете ли дали сте добре?
Да, добре съм.
Ще отида да извикам доктора.
Добре ли сте?
Случайно…
да помните какво се случи?
Вие ми сложихте противогаза.
И изведнъж се появи Робин.
Той счупи прозорците и ме прегърна.
Но сега ми казаха, че той не е бил там.
Какво става?
Робин беше ли там?
Добре ли си, Хана? Сега се махаме.
Робин?
Кой си ти?
Кой… си ти?
Едно тяло - две души. Това един човек ли е, или са двама?
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015